Přeji ti dobré ráno.
Dobré ráno.
Dostanu se tudy na zámek?
Hledáš službu?
Chci pást královy zajíce, aby mi dal svou dceru za ženu.
Chceš se ucházet o pyšnou Adelheid?
Žádná dívka přece není tak krásná jako princezna.
Opravdu?
A kdo vlastně jsi?
Patříš k zámku?
Jsem děvečka z kuchyně.
Chce mít král k snídani kopřivovou polévku?
Dvorní lékárník vaří každé ráno z mladých kopřiv a oslího mléka mast na princezniny vlasy.
K čemu potřebuje mast? Vždyť má ty nejkrásnější vlasy na světě.
Určitě ani neví, že musíš každé ráno za svítání trhat kopřivy, až tě z toho pálí ruce.
Pro princeznu není nic důležitější než její krása.
Neví zkrátka nic lepšího. Musí s ní někdo rozumně promluvit.
Už je nejvyšší čas. Musím na zámek.
Víš ty vůbec, co se ti stane, když ti uteče jediný zajíc?
Pásl jsem sedm let ovce a neztratila se mi ani jediná.
Teď musím jít sám.
Proč?
Přes královskou louku.
Žádný cizinec na ni nesmí vstoupit, pasou se tam slavní královi koně.
Tvá cesta vede kolem chaloupky mé kmotry.
Pověz jí, co máš v plánu. Třeba ti poradí.
Pověz jí, co máš v plánu.
Vedle!
Uletěl do lesa!
Za ním!
Princezna se bohatě odmění!
Hej, hej, hej!
Uhni, starochu!
Doleva!
Nalevo je les!
Hej, hej, hej!
Dobré ráno, babičko.
Přetržený provaz se dá zase svázat.
Buďte bez obav.
Vědro budete mít hned zpátky.
Počkej, chlapče!
Co to bylo za neotesance?
Princeznini lovci volavek.
Musí střílet ty nejkrásnější ptáky, aby se Adelheid mohla zdobit jejich peřím.
Až bude mou ženou, žádný pták už zastřelen nebude.
Adelheid s krásnými vlasy má být tvou ženou?
Budu pást královy zajíce.
Princové a knížecí synové se o ni marně ucházeli.
Opustili zámek zchudlí a nešťastní.
Ha!
Protože jim ti zajíci utekli.
Možná chce princezna za muže pastýře.
Proč by si jinak vymýšlela takový úkol?
Znáš ty vůbec Adelheid?
Před třemi dny projížděla princezna v kočáře kolem mého stáda ovcí.
A usmála se na mě.
Adelheid se usmívá pořád, protože jí řekli, že její tvář tak zůstane mladá a krásná.
Na vaší jabloni je zlomená větev.
Musí se svázat!
Počkej!
Tady je lýko!
Adelheid má nejkrásnější vlasy jen proto, že ostatní ženy v zemi si je musí zahalovat.
Ruce má princezna bílé a spanilé.
Ale ještě nikdy pro žádného člověka neudělala nic dobrého.
Všichni chválí princeznin bystrý rozum.
Jenže ona ho využívá jen k tomu, aby hromadila bohatství a moc.
Kdo je tak krásný, musí být přece i moudrý a šlechetný.
Náprstník lahodí našemu oku nádhernými květy.
A přesto může jeho jed člověka usmrtit.
Dobře si zapamatuj tuto melodii.
Vezmi si tuto pastýřskou píšťalku jako dík za tvou pomoc.
Až se ocitneš v nouzi, zahraj na ni melodii pestrého ptáčka.
Děkuji vám, babičko.
Takovou píšťalku jsem si už dávno přál.
A teď se mějte dobře!
Stoupni si na váhu.
Musí se ještě přidat.
Váha je neúprosná.
Král Karr ze Zelených ostrovů je zřejmě lakomý, jinak by poslal plnou váhu zlata, aby vykoupil hlavu svého jediného syna.
To je všechno, co máme.
Žebravý princ byl tak drzý, že žádal o mou ruku.
Kdo nemá dost zlata, aby se vykoupil, měl raději královy zajíce lépe pást.
Polož to na váhu.
Zde.
Přineste jeho meč.
Cože?
Přichází nový nápadník!
Nový nápadník přichází?
Už by se skoro nikdo neodvážil.
Co to je za znamení?
Ó.
Nový nápadník.
Na váhu s ním.
Ten chuďas ať jde raději domů.
Jeho krok je hrdý a jistý.
Držení těla přímo královské.
A v očích má odvahu.
Proč se tak podivně přestrojil?
Předstup blíž, můj synu.
Pověz nám své jméno a zemi, odkud přicházíš.
Pověz nám, zda je tvůj otec mocný vládce, nebo vládne jen menší zemi.
Jsem pastýř Konrad a pocházím z vesnice Kargenbrink.
Tři dny cesty od Lehmfelde.
Můj otec tam pásl ovce až do své smrti před sedmi lety.
Pastýř?!
Do věže s ním!
Do věže!
Ty si chceš vzít mou dceru?
Proto jsem přišel.
Ano.
Vypadá vskutku urozeně.
Na to má plné právo.
Možná je jen převlečený.
Ó ano.
Zajímavé.
Zadrž, strážce!
Adelheid Krásnovlasá si vezme za muže toho, kdo dokáže po celý den uhlídat zajíce jejího otce.
Tak jsi to dal vyhlásit po celém světě, králi Felsenherzi.
Princové zblízka i zdaleka ten úkol nedokázali splnit a přišli o všechen svůj majetek ve tvůj prospěch.
Ano, vskutku.
Ve tvůj prospěch.
Tvé královské slovo platí pro každého.
Kníže má pravdu.
To má z té své pýchy.
Musí do věže.
Když svůj úkol splní, musí si ho vzít!
Ne!
Ano!
Jen do toho.
Ať to zkusí.
Ten... ten pasáček ovcí!
Trochu rychleji!
Dám ti srazit hlavu,
když se ztratí byť jediné zvíře!
Jsem připraven.
Princezno Adelheid, vy jdete za mnou?
Nesu ti oběd.
Ty jsi přece Anna, děvečka z kuchyně!
Král mi to přikázal.
Proč tě král za mnou poslal?
Mám od tebe koupit jednoho zajíce.
Ale ty nesmíš dát ani jednoho pryč – ani mně, ani nikomu jinému.
Princezna vymyslí novou lest.
Pochop mě.
Princezna není zlá.
Její rysy jsou krásné a čisté.
Je možná jen svéhlavá.
A neuvážená.
Ještě dítě.
Neměj strach, Anno.
Jsi hodné děvče.
Až bude princezna mou ženou, nebudeš pro ni muset trhat kopřivy.
Za ranní rosy.
Sbohem, pastýři.
Brzy na shledanou, Anno.
Na zámku.
Nejprve se napiji na svou svatbu s princeznou.
Hm?
Hm.
Krása.
No tak.
No tak!
Pssst!
No tak!
Pssst!
Běloušku!
Běloušek chybí?
Uspávací nápoj!
Běloušku!
Jsi tady?
Ne!
Běloušku!
Až se ocitneš v nouzi, zahraj na píšťalku melodii pestrého ptáčka.
Á, tady jsi, můj milý!
Čistá voda je lepší než otrávené víno.
Ó!
Pojď sem, mládenče, probereme obchod.
Hleďme, podívejme se.
Copak?
Krásný dobrý den, můj drahý mladý příteli.
Dobrý den, nic nekupuji.
Chci koupit pěkného, velkého zajíce.
Zajíci nejsou na prodej. Patří králi.
Král...
Král je daleko.
Ten se o našem obchodu nic nedozví.
Zaplatím jakoukoliv cenu.
No tak?
Moje žena nade všechno miluje pečeného zajíce.
A já bych nade všechno rád při západu slunce přivedl všechny zajíce zpátky na zámek.
Pak mi dá král svou dceru za ženu.
Vezmi si, vezmi všechno zlato!
Ale možná se přece jen dohodneme.
Ach, ten osel.
Když o tom tak přemýšlím, král je velmi nepříjemný člověk.
To by se pak stal mým tchánem.
Jestli chcete zajíce, musíte políbit svému oslovi kopyto.
To je přece nesmysl! Co byste z toho měl?
Měl bych z toho legraci.
Měl byste se stydět!
Unavenému starému muži...
...ukládat něco takového!
Na co tu ještě čekáme?
Kupte si jinde.
Já přivedu všechny zajíce zpátky ke králi.
A stanu se jeho zetěm.
Odpusťte.
Nesluší se, aby obyčejný kramář nosil pantofle jako velký král Felsenherz.
Dobrý den, pasáčku zajíců.
Dobrý den, má krásko.
Chceš mi ukrátit chvíli?
Ó, daruj mi zajíčka, takového malého, roztomilého.
Nepatří mně. Patří králi této země.
Já ti za to zatancuji.
Co bych z toho měl, dívat se, jak tu poskakuješ?
Jen bys mi ty zajíce vyplašila.
Podívej.
Mohla bych ti vyložit karty.
Nikdo jim nerozumí tak dobře jako já.
Když ti dám zajíce, přijdu o hlavu.
Ale když je při západu slunce přivedu všechny, ožením se s princeznou – to vím i bez tvého věštění.
Princezna tě nechce, ty trhane!
Pošle tě do horoucích pekel.
Tady.
Čtu to z tvé dlaně.
A já čtu z tvé dlaně, že lžeš a podvádíš.
Co je mi po bezcitnosti nějaké cikánky?
Za moc nestojíš, ale jsi velmi krásná.
A já čtu z tvé dlaně, že lžeš a podvádíš.
Co je mi po bezcitnosti nějaké cikánky?
Za moc nestojíš, ale jsi velmi krásná.
A já čtu z tvé dlaně, že lžeš a podvádíš.
Co je mi po bezcitnosti nějaké cikánky?
Za moc nestojíš, ale jsi velmi krásná.
Když mi dáš deset polibků, můžeš si vybrat, kterého zajíce chceš.
Až přivedu všechny zajíce na zámek, bude mě muset líbat i sama princezna. Nejméně desetkrát denně.
Když to musí být, ať to máme za sebou.
Hm?
Jedna, dvě, tři, čtyři...
Ó... deset.
Kdybys tak měla plavé vlasy.
Ale jsi lehkovážná a nestoudná.
Necháš se líbat od každého cizího muže.
Nesluší se, abys nosila náušnice jako princezna Adelheid.
Běloušku!
Hm.
Vrať mi hned mou náušnici, ty zákeřný zloději!
Vezmi si svou odměnu, než si to rozmyslím.
Pane králi, pastýř se vrátil z pastvy se všemi zajíci!
Kam to běží?
Do věže s ním!
Do věže!
Pane králi, pásl jsem vaše zajíce po celý den až do západu slunce a všechny jsem je v pořádku přivedl zpět na zámek.
Splňte své slovo a dejte mi svou dceru, princeznu Adelheid Krásnovlasou, za ženu!
Vskutku!
Já nechci!
Já nechci, ne!
Nenávidím ho!
Nevezmu si ho, ne!
Uklidni se, mé dítě.
Nemusíš si ho brát.
Pamatuj na své královské slovo, králi Felsenherzi!
Skočím dolů z hradeb, jestli si budu muset vzít tohoto hrubého neotesance!
Tento nápadník není urozeného stavu.
Proto musí ještě složit malou zkoušku svých schopností.
Do věže s ním?
Do věže!
Teď ti předvedeme tři navlas stejné koně.
Pocházejí ze tří velmi vzdálených míst.
Musíš říct, kde bylo které zvíře odchováno. Pokud to neuhodneš, propadne tvůj život hrdlem.
Za trest za tvou troufalost!
Nic není snazšího.
Ale potřebuji k tomu denní světlo.
Nechte mi ty vraníky předvést zítra při východu slunce a já úkol vyřeším.
Chceš jen získat čas.
Ale nemysli si, že mě obelstíš!
Já ten úkol vyřeším.
Odveďte ho do šeré kobky a střezte ho tam až do zítřka.
Pod zámek!
Musí do věže.
Do věže!
Do věže?
Pst! Konrade! Anno!
Jak jsi krásná. Proč to vidím až teď?
Vždycky jsi myslel jen na princeznu.
Jak jsem byl hloupý. Ale teď už mi to nepomůže. Zítra ráno musím zemřít.
Ty koně od sebe nerozeznám.
Rychle, Konrade! Rozmazlení královi koně žerou jen oves, který vyrostl na tučné půdě královské louky.
Buď chytrý!
Lehmfelde, Dürrenförde, Královská louka.
Rychle, Konrade! Rozmazlení královi koně žerou jen oves, který vyrostl na tučné půdě královské louky.
Rozmazlení královi koně budou žrát jen oves, který vyrostl na polích královské louky.
Ti z Dürrenförde jsou zvyklí na své zrno. To je to řešení!
Pane králi, tento hnědák vyrostl na Královské louce nedaleko zámku. Tento hrdý oř pochází ze slavného chovu v Lehmfelde. A třetí kůň byl odchován v Dürrenförde! Úkol je splněn!
On lže, on lže, on lže!
Tuhle náušnici jsem si vzal poté, co mi dala deset polibků! Také se může stát!
Za deset polibků! On lže, lže, lže!
Pytel ještě není plný! Na louku za mnou přišel i sám pan král převlečený za kramáře na oslu, a aby dostal zajíce, musel políbit... – Pytel je plný! Už je plný! Dost!
Princeznu nechci. Vezmu si Annu, děvečku z kuchyně, a svého věrného zajíčka Bělouška!